Сьогодні мені подзвонив дуже старий дуже хороший друг. Просто так, вирішив обдзвонити друзів. Просто так ввірвався в мій робочий день звичайним “привіт, як справи…”. І так приємно стало. Бо ми говоримо раз на рік, а то й на декілька років.
Отож, пропоную організувати сьогодні глобальний флеш-моб “Дзвінок другу”: здійснити всього три дзвінки дорогим вам людям, з якими ви давно не говорили, з якої то б не було причини. А може, рідним, яким ми чомусь дзвонимо так рідко. Чи подрузі дитинства. Старому однокласнику чи одногрупнику. Обирати вам, знайдіть найзапиленіший часом телефон з контакт групи “Друзі” або “Сім’я” і посміхніть когось своїм дзвінком!
А коли подзвоните – лишайте коментар, щоб ми бачити як розповсюджується добра нагадувалка.
…а що, всім нам час від часу потрібні правильні нагадувалки. Про те, що в житті важить найбільше. І про кого нізащо не можна забувати, якою б насиченою не була наша буденність.
п.с. Тепло чомусь так на душі, певно в три дзвінки не впишусь!
хммм…подзвонити,а сидиш і задумуєшся,а тобі ніколи ж ніхто не подзвонив…
ось і відпадає охота дзвонити, розумієш, що справжніх друзів 3-4 чоловіка, а все решта..так ..на певний етап
а може всі такі ж забудькуваті як і ти?![:)](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_smile.gif)
і тому не дзвонять, а не тому що їм байдуже.
ти спробуй таки подзвони парочці, впевнена воно до тебе повернеться позитивом в якомусь вигляді!![:)](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_smile.gif)
Тарас, думаю крім друзів набереться ще чималий список родичів якіх ми всі любимо але не так і часто дзвонимо щоб запитати як життя, що доброго. Починати щось міняти треба з себе. Сьогодні ти подзвониш, завтра тобі подзвонять, і впевнена що і тобі і тій людині стане тепліше на душі. Так що вперед нести посмішку!
Я звичайно розумію, що це приємно і мінятись треба з себе, але я не оптиміст як ви, я бачу інший бік речей…
от наприклад, спілкуюсь з близьким другом в скайпі, а тепер таке враження що він мене в “ігнор” кинув, причини цьому немає, виводить з себе
щодо інших родичів,так тут я трохи твердий як камінь,майже не спілкуюсь з ними=))
та якось дивно дзвонити і починати розмову…
п.с.а ще така особливість згадується що тобі дзвонять або пишуть тільки тоді коли їм щось треба…от такі ми корисливі![:cry:](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_cry.gif)
тим цікавіше було б таки переконати тебе провести експеримент: таки взяти і подзвонити трьом друзям/рідним, з якими давно не спілкувався. просто так, не заради користі.
цікаво було б почути чим це закінчиться
…чомусь, я впевнена, що гірше від цього точно не стане! спробуй ![;)](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_wink.gif)
вчора вертався до дому і дійшов до схожого рішення – от що значить колективний розум![:)](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_smile.gif)
хорошим друзям дзвонять частіше ніж раз на рік…
Розказую: так як ми вже 9 місяців живемо за кордоном то спілкуємось хіба з друзями в скайпі і з батьками. По телефону звязок нажаль далеко не ідеальний. І є багато людей яких я дуже люблю але вже 9 місяців не спілкувалась. Після цього посту вирішила що подзвоню, а вчора ще й 8 березня!![:)](http://yellowglasses.com.ua/wp-includes/images/smilies/icon_smile.gif)
Неможу дочекатись коли її побачу!
1. Дзвонили мамам. Заодно і з татом поговорила. Ми завжди домовляємось наперед коли ми будемо дзвонити – щоб вони були дома і могли говорити. Цього разу це було спонтанно зато дуже радісно! Незнаю хто з нас більше тішився
2. Дзвонили бабці. З нею ми не говорили відколи поїхали (хоча не раз намагались додзвонитись). Яка вона була рада що ми її не забули, і набажала нам ще більше ніж ми їй – така вона в нас була завжди :-) Дуже-дуже були раді що подзвонили!!
3. Дзвонили кумі. Ми в неті спілкуємось час від часу. Зато цього разу говорила ще й з похнесницею – Соломійка вже велика – вже 4 рочки!! Така вже в розмові доросла і так багато всього вона в мене питала: А де ти є? А де це? А коли приїдеш? І багато всього розказала: Я вже велика. Ходжу в школу… ой ні ще в садочок але я зараз йду поїм і виросту і вже буду в школу ходити.
4. Дзвонили хресній. На Україні ми часто спілкувались, але відколи ми поїхали я з нею не розмовляла. Яка вона була рада нас чути! Це було дуже несподівано для неї, та звязок був не дуже хороши, вона вже майже поклала трубку коли зрозуміла що це я. Поговорили, аж тепло на душі стало.
От так взагальному я поговорила з усіма вкупі десь 20 хвилин, а враження ніби дома побувала! Дуже рада що подзвонила, зарядилась позитивом і енергією. Тепер однозначно буду частіше дзвонити. Це так приємно чути дорогу тобі людину!